КОМУНИКАТИВНА КОМПЕТЕНЦІЯ У ФОКУСІ ЗВУКОВОГО МОВЛЕННЯ - Вербицька, Т. Д.; Азарова, І. І. (Записки з романо-германської філології, 2020)
Стаття висвітлює питання оволодіння студентами комунікативною компетенцією в умовах звукового мовлення, враховуючи інтерференцію рідної мови та особливості німецької артикуляції. Звукове мовлення, яке займає у порівнянні з письмовим провідне місце в масовій комунікації передбачає наявність досить високого рівня перцептивної та артикуляторної субкомпетенцій, які є важливими складовими іншомовної комунікативної компетенції в цілому. Не зважаючи на це, в практиці викладання іноземної мови до сих пір робиться акцент на письмовому мовленні, що негативно впливає на якість володіння іншомовним звуковим мовленням. Методично виправданою є складена система фонетичних вправ, в якій найважливішими принципами є врахування рідної мови студентів для подолання впливу інтерференції та типових помилок, а також комунікативна орієнтованість вступного фонетичного курсу, є необхідною умовою для оволодіння студентами комунікативної компетенції. Характерна для німецького консонантизму фортизація дзвінких шумних приголосних (Lenes), що розповсюджується не тільки на позиції кінця слова та складу, призводить до їх тотального оглушення. Часткова втрата участі голосових зв’язок спостерігається в позиції Fortes/Lenes у результаті коартикуляції (прогресивна асиміляція з оглушення), а в мовній дійсності часткове оглушення поширюється також на початок слова. Недотримання властивих німецький системі приголосних модифікацій у мовному потоці призводить до типових помилок студентів та ускладнює сприйняття на слух автентичного звукового мовлення. Розвитку іншомовної комунікативної компетенції сприяє оволодіння перцептивною та артикуляторною субкомпетенціями та поглиблення фонетичних навичок при звуковому мовленні, що є необхідною передумовою кожного автентичного орієнтованого на дії заняття іноземної мови. На заняттях звукове медіа мовлення може різноманітно використовуватися, як національні нормативні варіанти, так і різні фоностилістичні рівні, наприклад, прочитане, відтворене, вивчене та вільно створюване мовлення.